Aristoteles' fysik er den naturfilosofi, som den antikke græker Aristoteles (384-322 f.Kr.) udviklede i sine værker. Skønt hans idéer i dag er forældede, har de spillet en vigtig rolle i videnskabens historie, og hans værk Phusike akroasis har lagt navn til den moderne forskningsdisciplin fysik.
Aristoteles ønskede at opstille generelle principper, der kunne bestemme alle naturlige legemers forandring. Dette inkluderede både det levende og ikke-levende samt både det himmelske og det jordiske. Forandringerne kunne være bevægelser, ændringer i antal og størrelse, kvalitative ændringer samt opståen og forsvinden (eksistens). Aristoteles dækkede i den forbindelse sanserne, hukommelse, anatomi, biologi, gravitation og bevidsthedsfilosofi.
Aristoteles beskrev et geocentrisk verdensbillde af koncentriske sfærer med Jorden i centrum. Ved Jorden var der fire sfære bestående af de fire elementer jord, ild, vand og luft, der kunne undergå forandring. Uden for Jorden var de himmelske sfærer, der bestod af det femte element æter, som ikke kunne forandres. Med disse elementer kunne Aristoteles forklarer legemer bevægelser ved Jorden: Hvis de bestod af vand og jord, faldt de ned, og bestod de af ild og luft, steg de op, så elementerne kunne være tættere på deres respektive sfærer. Jo tættere medier var, jo langsommere ville legemerne falde, og Aristoteles konkluderede ud fra det, at legemer i vakuum ville bevæge sig uendeligt hurtigt. Vakuum måtte derfor være umuligt (horror vacui).
Aristoteles' biologi er mest baseret på observationer og dissektioner, og Aristoteles opstillede hypoteser omkring målbare forhold såsom sammenhængen mellem kropstørrelse og levealder.
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search